KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět
1.   Tato směrnice stanoví obecná ustanovení k usnadnění výkonu svobody usazování pro poskytovatele služeb a volného pohybu služeb při zachování vysoké kvality služeb.
2.   Tato směrnice se nezabývá liberalizací služeb obecného hospodářského zájmu vyhrazených pro veřejné nebo soukromé subjekty ani privatizací veřejných subjektů poskytujících služby.
3.   Tato směrnice se nezabývá zrušením monopolů na poskytování služeb ani podporami udělovanými členskými státy, které upravují pravidla Společenství týkající se hospodářské soutěže.
Touto směrnicí není dotčena svoboda členských států stanovit v souladu s právem Společenství, co považují za služby obecného hospodářského zájmu, jakým způsobem by tyto služby měly být organizovány a financovány, v souladu s pravidly pro státní podpory, a jakým zvláštním povinnostem by měly podléhat.
4.   Touto směrnicí nejsou dotčena opatření přijatá v souladu s právem Společenství na úrovni Společenství nebo na úrovni členských států na ochranu nebo podporu kulturní nebo jazykové rozmanitosti nebo plurality sdělovacích prostředků.
5.   Touto směrnicí nejsou dotčeny trestněprávní předpisy členských států. Členské státy však nesmějí omezovat volný pohyb služeb uplatňováním trestněprávních předpisů, které výslovně upravují přístup k činnosti poskytování služeb nebo její výkon nebo se přístupu k této činnosti nebo jejího výkonu konkrétně dotýkají, a obcházet tak pravidla stanovená v této směrnici.
6.   Touto směrnicí není dotčeno pracovní právo, tedy jakákoli právní nebo smluvní ustanovení týkající se podmínek zaměstnávání, pracovních podmínek, včetně bezpečnosti a ochrany zdraví při práci a vztahů mezi zaměstnavateli a pracovníky, která členské státy používají podle vnitrostátního práva, jež je v souladu s právem Společenství. Touto směrnicí rovněž nejsou dotčeny právní předpisy členských států v oblasti sociálního zabezpečení.
7.   Touto směrnicí není dotčen výkon základních práv uznávaných v členských státech a v právu Společenství. Touto směrnicí není rovněž dotčeno právo sjednávat, uzavírat a vymáhat kolektivní smlouvy a práva na protestní akce v kolektivním vyjednávání podle vnitrostátních právních předpisů a postupů, které jsou v souladu s právem Společenství.
Článek 2
Oblast působnosti
1.   Tato směrnice se vztahuje na služby poskytované poskytovateli usazenými v některém členském státě.
2.   Tato směrnice se nevztahuje na tyto činnosti:
a)
služby obecného zájmu nehospodářské povahy;
b)
finanční služby jako bankovnictví, úvěry, pojištění a zajištění, zaměstnanecké nebo osobní důchody, cenné papíry, investiční fondy, platby a investiční poradenství, včetně služeb uvedených v příloze I směrnice 2006/48/ES;
c)
služby a sítě elektronických komunikací a s nimi spojená zařízení a služby, pokud jde o záležitosti, na něž se vztahují směrnice 2002/19/ES, 2002/20/ES, 2002/21/ES, 2002/22/ES a 2002/58/ES;
d)
služby v oblasti dopravy, včetně přístavních služeb, spadající do oblasti působnosti hlavy V Smlouvy;
e)
služby agentur na zprostředkování dočasné práce;
f)
zdravotní služby bez ohledu na to, zda jsou poskytovány prostřednictvím zdravotnických zařízení či nikoli, a bez ohledu na způsob jejich organizace a financování na vnitrostátní úrovni a na to, zda je poskytuje veřejný či soukromý subjekt;
g)
audiovizuální služby, včetně kinematografických služeb, bez ohledu na způsob jejich výroby, distribuce a vysílání, a rozhlasové vysílání;
h)
hazardní hry, které vyžadují peněžité vklady, včetně loterií, hazardních her v kasinech a sázkových her;
i)
činnosti spojené s výkonem veřejné moci podle článku 45 Smlouvy;
j)
sociální služby v oblasti sociálního bydlení, péče o děti a podpory rodin a osob, které se trvale nebo dočasně nacházejí ve stavu nouze, poskytované státem, státem pověřenými poskytovateli nebo státem uznávanými charitativními organizacemi;
k)
soukromé bezpečnostní služby;
l)
služby poskytované notáři a soudními vykonavateli, kteří jsou jmenováni úředním aktem vlády.
3.   Tato směrnice se nevztahuje na oblast daní.
Článek 3
Vztah k ostatním právním předpisům Společenství
1.   V případě rozporu ustanovení této směrnice s ustanoveními jiných předpisů Společenství, které upravují zvláštní aspekty přístupu k činnosti poskytování služeb nebo jejího výkonu v konkrétních odvětvích nebo pro konkrétní profese, mají tato ustanovení jiných předpisů Společenství přednost a použijí se na dotyčná konkrétní odvětví nebo profese. Jedná se zejména o tyto předpisy:
a)
směrnice 96/71/ES;
b)
nařízení (EHS) č. 1408/71;
c)
směrnice Rady 89/552/EHS ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání
(
23
)
;
d)
směrnice 2005/36/ES.
2.   Toto směrnice se nedotýká pravidel mezinárodního práva soukromého, zejména pravidel, jimiž se řídí rozhodné právo pro smluvní a mimosmluvní závazkové vztahy, včetně těch, která zaručují, že spotřebitelé požívají ochrany, kterou jim poskytují právní předpisy v oblasti ochrany spotřebitele platné v jejich členských státech.
3.   Členské státy použijí ustanovení této směrnice v souladu s ustanoveními Smlouvy týkajícími se práva usazování a volného pohybu služeb.
Článek 4
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
1)
„službou“ jakákoli samostatná výdělečná činnost poskytovaná zpravidla za úplatu ve smyslu článku 50 Smlouvy;
2)
„poskytovatelem“ jakákoli fyzická osoba, která je státním příslušníkem některého členského státu, nebo jakákoli právnická osoba podle článku 48 Smlouvy, usazená v některém členském státě a nabízející nebo poskytující službu;
3)
„příjemcem“ jakákoli fyzická osoba, která je státním příslušníkem členského státu nebo která požívá práv, jež jí přiznávají právní předpisy Společenství, nebo jakákoli právnická osoba podle článku 48 Smlouvy, usazená v některém členském státě, jež pro profesní nebo neprofesní účely využívá nebo si přeje využívat službu;
4)
„členským státem usazení“ členský stát, na jehož území je poskytovatel dotyčné služby usazen;
5)
„usazením“ skutečné provozování výdělečné činnosti podle článku 43 Smlouvy poskytovatelem po neurčitou dobu a prostřednictvím stálé infrastruktury, v níž je činnost poskytování služby skutečně vykonávána;
6)
„povolovacím režimem“ každý postup, podle kterého musí poskytovatel nebo příjemce postupovat, aby od příslušného orgánu získal formální nebo implicitní rozhodnutí o přístupu k činnosti poskytování služeb nebo o jejím výkonu;
7)
„požadavkem“ jakákoli povinnost, zákaz, podmínka nebo omezení vyplývající z právních a správních předpisů členských států nebo z judikatury, správní praxe, pravidel profesních subjektů nebo kolektivních pravidel profesních sdružení nebo jiných profesních organizací přijatých v rámci výkonu jejich právní autonomie; pravidla stanovená v kolektivních smlouvách sjednaných sociálními partnery se sama o sobě za požadavky ve smyslu této směrnice nepovažují;
8)
„, naléhavými důvody obecného zájmu“ důvody uznané za takové judikaturou Soudního dvora, včetně těchto důvodů: veřejný pořádek, veřejná bezpečnost, ochrana veřejného zdraví, zachování finanční rovnováhy systému sociálního zabezpečení, ochrana spotřebitelů, příjemců služeb a pracovníků, poctivost obchodních transakcí, boj proti podvodům, ochrana životního prostředí a městského prostředí, zdraví zvířat, duševní vlastnictví, zachování národního historického a uměleckého dědictví a cíle sociální a kulturní politiky;
9)
„příslušným orgánem“ jakýkoli subjekt nebo orgán, který má v členském státě dozorčí nebo regulační úlohu v souvislosti s činnostmi v oblasti poskytování služeb, zejména správní orgány včetně soudů působících ve funkci správních orgánů, profesní subjekty a ta profesní sdružení nebo jiné profesní organizace, které při výkonu své právní autonomie kolektivně regulují přístup k činnostem poskytování služeb nebo jejich výkon;
10)
„členským státem, v němž je služba poskytována,“ členský stát, v němž je služba poskytována poskytovatelem usazeným v jiném členském státě;
11)
„regulovaným povoláním“ odborná činnost nebo soubor odborných činností ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) směrnice 2005/36/ES;
12)
„obchodním sdělením“ jakákoliv forma sdělení určená k přímé nebo nepřímé propagaci zboží, služeb nebo vnějšího obrazu podniku, organizace nebo osoby provozujících obchodní, průmyslovou nebo řemeslnou činnost nebo vykonávající regulované povolání. Obchodním sdělením samy o sobě nejsou
a)
informace umožňující přímý přístup k činnosti podniku, organizace nebo osoby, zejména název domény nebo adresa elektronické pošty,
b)
sdělení související se zbožím, službami nebo vnějším obrazem podniku, organizace nebo osoby, nezávisle sestavená, zejména pokud jsou poskytována bezplatně.
KAPITOLA II
SPRÁVNÍ ZJEDNODUŠENÍ
Článek 5
Zjednodušení postupů
1.   Členské státy přezkoumají postupy a formality použitelné na přístup k činnosti poskytování služeb a její výkon. Pokud postupy a formality přezkoumané podle tohoto odstavce nejsou dostatečně jednoduché, členské státy je zjednoduší.
2.   Komise může postupem podle čl. 40 odst. 2 zavést harmonizované tiskopisy na úrovni Společenství. Tyto tiskopisy jsou rovnocenné osvědčením, potvrzením nebo jiným dokladům požadovaným po poskytovateli.
3.   Pokud členské státy od poskytovatele nebo příjemce vyžadují předložení osvědčení, potvrzení nebo jiného dokladu o tom, že byl splněn určitý požadavek, přijmou jakýkoliv doklad z jiného členského státu, který slouží ke stejnému účelu nebo ze kterého je zřejmé, že dotyčný požadavek byl splněn. Nesmí vyžadovat, aby byl doklad z jiného členského státu předložen ve své originální podobě nebo v podobě ověřené kopie nebo ověřeného překladu, kromě případů stanovených jinými nástroji Společenství nebo je-li takový požadavek opodstatněn naléhavým důvodem obecného zájmu včetně veřejného pořádku a veřejné bezpečnosti.
Prvním pododstavcem není dotčeno právo členských států požadovat neověřený překlad dokladů do některého z jejich úředních jazyků.
4.   Odstavec 3 se nevztahuje na doklady uvedené v čl. 7 odst. 2 a v článku 50 směrnice 2005/36/ES, v čl. 45 odst. 3 a článcích 46, 49 a 50 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby
(
24
)
, v čl. 3 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/5/ES ze dne 16. února 1998 o usnadnění trvalého výkonu povolání advokáta v jiném členském státě než v tom, ve kterém byla získána kvalifikace
(
25
)
, v první směrnici Rady 68/151/EHS ze dne 9. března 1968 o koordinaci ochranných opatření, která jsou na ochranu zájmů společníků a třetích osob vyžadována v členských státech od společností ve smyslu čl. 58 druhého pododstavce Smlouvy, za účelem dosažení rovnocennosti těchto opatření
(
26
)
a v jedenácté směrnici Rady 89/666/EHS ze dne 21. prosince 1989 o zveřejňování poboček vytvořených v členském státě některými formami společností řídících se právem jiného členského státu
(
27
)
.
Článek 6
Jednotná kontaktní místa
1.   Členské státy zajistí, aby poskytovatelé mohli splnit prostřednictvím jednotných kontaktních míst tyto postupy a formality:
a)
veškeré postupy a formality potřebné pro přístup k jejich činnostem poskytování služeb, zejména veškerá prohlášení, ohlášení nebo žádosti nezbytné pro povolení od příslušných orgánů, včetně žádostí o zapsání do registru, rejstříku nebo databáze, nebo pro registraci u profesního subjektu nebo sdružení;
b)
veškeré žádosti o povolení nutné pro výkon jejich činností poskytování služeb.
2.   Zřízením jednotných kontaktních míst není dotčeno rozdělení funkcí a pravomocí mezi orgány v rámci vnitrostátních systémů.
Článek 7
Právo na informace
1.   Členské státy zajistí, aby byly poskytovatelům a příjemcům na jednotných kontaktních místech snadno přístupné tyto informace:
a)
požadavky vztahující se na poskytovatele usazené na jejich území, zvláště pak požadavky týkající se postupů a formalit nutných pro přístup k činnostem poskytování služeb a jejich výkon;
b)
kontaktní údaje příslušných orgánů, které umožňují přímé spojení s nimi, včetně údajů o orgánech odpovědných za záležitosti spojené s výkonem činností poskytování služeb;
c)
způsoby a podmínky přístupu k veřejným registrům a databázím poskytovatelů a služeb;
d)
opravné prostředky, které jsou obecně dostupné v případě sporu mezi příslušnými orgány a poskytovatelem nebo příjemcem nebo mezi poskytovatelem a příjemcem nebo mezi poskytovateli;
e)
kontaktní údaje sdružení nebo organizací jiných než příslušných orgánů, od kterých mohou poskytovatelé nebo příjemci získat praktickou pomoc.
2.   Členské státy zajistí, aby poskytovatelé a příjemci mohli na požádání obdržet pomoc od příslušných orgánů v podobě informací o způsobu, jakým jsou požadavky uvedené v odst. 1 písm. a) obecně vykládány a uplatňovány. Tato pomoc případně zahrne jednoduchý návod, jak postupovat. Informace jsou poskytovány jasným a srozumitelným jazykem.
3.   Členské státy zajistí, aby byly informace a pomoc uvedené v odstavcích 1 a 2 poskytovány v jasné a jednoznačné podobě, aby byly snadno dostupné na dálku a pomocí elektronických prostředků a aby byly průběžně aktualizovány.
4.   Členské státy zajistí, aby jednotná kontaktní místa a příslušné orgány reagovaly co možná nejrychleji na jakoukoliv žádost o informace nebo pomoc podle odstavců 1 a 2 a v případě, že je tato žádost chybná nebo neopodstatněná, o tom neprodleně uvědomily žadatele.
5.   Členské státy a Komise přijmou doprovodná opatření, aby jednotná kontaktní místa podpořily v poskytování informací podle tohoto článku v dalších jazycích Společenství. Tím nejsou dotčeny právní předpisy členských států o používání jazyků.
6.   Povinnost příslušných orgánů pomáhat poskytovatelům a příjemcům neznamená povinnost těchto orgánů poskytovat právní poradenství v jednotlivých případech, ale týká se pouze obecných informací o způsobu, jakým se požadavky obvykle vykládají nebo uplatňují.
Článek 8
Postupy s využitím elektronických prostředků
1.   Členské státy zajistí, aby veškeré postupy a formality vztahující se k přístupu k činnosti poskytování služeb a k jejímu výkonu mohly být snadno splněny na dálku a pomocí elektronických prostředků, a to prostřednictvím příslušného jednotného kontaktního místa a u příslušných orgánů.
2.   Odstavec 1 se netýká inspekcí prostor, ve kterých se služba poskytuje, nebo zařízení používaného poskytovatelem, ani fyzické kontroly schopností nebo osobní bezúhonnosti poskytovatele nebo jeho odpovědných zaměstnanců.
3.   Komise přijme postupem podle čl. 40 odst. 2 podrobná prováděcí pravidla k odstavci 1 tohoto článku s cílem usnadnit interoperabilitu informačních systémů a využití postupů uskutečňovaných pomocí elektronických prostředků mezi členskými státy, s přihlédnutím ke společným normám vypracovaným na úrovni Společenství.
KAPITOLA III
SVOBODA USAZOVÁNÍ PRO POSKYTOVATELE
ODDÍL 1
Povolení
Článek 9
Povolovací režimy
1.   Členské státy nepodrobí přístup k činnosti poskytování služeb nebo její výkon povolovacímu režimu, nejsou-li splněny tyto podmínky:
a)
povolovací režim nediskriminuje dotyčného poskytovatele;
b)
potřeba povolovacího režimu je opodstatněna naléhavým důvodem obecného zájmu;
c)
sledovaného cíle nelze dosáhnout pomocí méně omezujícího opatření, zejména z toho důvodu, že k následné kontrole by docházelo příliš pozdě na to, aby byla skutečně účinná.
2.   Ve zprávě uvedené v čl. 39 odst. 1 členské státy určí své povolovací režimy a uvedou důvody prokazující jejich slučitelnost s odstavcem 1 tohoto článku.
3.   Tento oddíl se nepoužije na ty aspekty povolovacích režimů, které jsou upraveny přímo či nepřímo jinými nástroji Společenství.
Článek 10
Podmínky pro udělení povolení
1.   Povolovací režimy jsou založeny na kritériích, která vylučují, aby příslušné orgány vykonávaly svoji diskreční pravomoc svévolným způsobem.
2.   Kritéria uvedená v odstavci 1 musí být:
a)
nediskriminační;
b)
opodstatněná naléhavým důvodem obecného zájmu;
c)
přiměřená danému cíli obecného zájmu;
d)
jasná a jednoznačná;
e)
objektivní;
f)
předem zveřejněná;
g)
průhledná a přístupná.
3.   Podmínky pro udělování povolení pro nové usazení se nesmějí překrývat s požadavky a kontrolami, které jsou rovnocenné nebo v podstatě srovnatelné, co se týče jejich účelu, a kterým již poskytovatel podléhá v jiném členském státě nebo v tomtéž členském státě. Styčná místa uvedená v čl. 28 odst. 2 a poskytovatel jsou příslušnému orgánu nápomocni tím, že poskytují veškeré potřebné informace o těchto požadavcích.
4.   Povolení poskytovateli umožní přístup k činnosti poskytování služeb nebo její výkon na celém území daného členského státu, včetně zřizování zastoupení, dceřiných společností, poboček nebo kanceláří, ledaže je povolení pro každou jednotlivou provozovnu nebo omezení povolení na určitou část území opodstatněno naléhavým důvodem obecného zájmu.
5.   Povolení se udělí neprodleně poté, co bylo na základě příslušného posouzení zjištěno splnění podmínek pro jeho udělení.
6.   Kromě případu, kdy je povolení uděleno, musí být každé rozhodnutí příslušných orgánů, včetně odmítnutí nebo odnětí povolení, plně odůvodněno a musí být napadnutelné u soudů nebo u jiných odvolacích orgánů.
7.   Tento článek nezpochybňuje rozdělení pravomocí orgánů členských států, které povolení udělují, na místní nebo regionální úrovni.
Článek 11
Doba platnosti povolení
1.   Povolení udělené poskytovateli nesmí mít omezenou dobu platnosti, s výjimkou případů, kdy:
a)
se povolení automaticky prodlužuje nebo platí pouze s výhradou nepřetržitého plnění požadavků;
b)
počet dostupných povolení je omezen z naléhavých důvodů obecného zájmu;
nebo
c)
omezenou dobu platnosti povolení lze opodstatnit naléhavým důvodem obecného zájmu.
2.   Odstavec 1 se netýká maximální lhůty, v níž musí poskytovatel po získání povolení skutečně zahájit svoji činnost.
3.   Členské státy od poskytovatele vyžadují, aby informoval příslušné jednotné kontaktní místo stanovené v článku 6 o
a)
založení dceřiných společností, jejichž činnosti spadají do oblasti povolovacího režimu;
b)
změnách své situace, v jejichž důsledku nejsou nadále plněny podmínky pro udělení povolení.
4.   Tímto článkem není dotčena možnost členských států odejmout povolení v případech, kdy nejsou nadále plněny podmínky pro udělení povolení.
Článek 12
Výběr mezi více uchazeči
1.   Je-li počet povolení, která jsou pro určitou činnost k dispozici, omezen z důvodu nedostatku dostupných přírodních zdrojů nebo technických kapacit, použijí členské státy na potenciální uchazeče výběrové řízení, které poskytne plnou záruku nestrannosti a průhlednosti, zahrnující zejména dostatečné zveřejnění informací o zahájení, průběhu a ukončení řízení.
2.   V případech uvedených v odstavci 1 se povolení udělí na přiměřenou omezenou dobu a nesmí umožňovat automatické prodloužení ani nesmí poskytovateli, jemuž právě skončila platnost povolení, nebo jiné osobě, která má na tohoto poskytovatele jakékoliv zvláštní vazby, udělovat jiné výhody.
3.   S výhradou odstavce 1 a článků 9 a 10 mohou členské státy vzít při stanovování pravidel výběrového řízení v úvahu hlediska veřejného zdraví, cílů sociální politiky, bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců a osob samostatně výdělečně činných, ochrany životního prostředí, zachování kulturního dědictví a jiné naléhavé důvody obecného zájmu v souladu s právem Společenství.
Článek 13
Povolovací postupy
1.   Povolovací postupy a formality musejí být jasné a předem zveřejněné a musejí žadatelům poskytovat záruku, že jejich žádost bude posuzována objektivně a nestranně.
2.   Povolovací postupy a formality nesmějí být odrazující a nesmějí neúměrně ztěžovat nebo zdržovat poskytování služby. Musejí být snadno přístupné a jakékoli poplatky, které mohou být žadatelé povinni uhradit v souvislosti se svou žádostí, musejí být přiměřené a úměrné nákladům na dané povolovací postupy a nesmějí tyto náklady překračovat.
3.   Povolovací postupy a formality musejí žadatelům poskytovat záruku, že jejich žádost bude vyřízena co nejrychleji a v každém případě během přiměřené lhůty, která je pevně stanovena a předem zveřejněna. Lhůta začíná běžet až v okamžiku, kdy byla předložena úplná dokumentace. V případech opodstatněných složitostí případu může příslušný orgán lhůtu jednou prodloužit o omezenou dobu. Prodloužení lhůty a doba prodloužení musí být řádně zdůvodněny a žadatel musí být o těchto důvodech informován před uplynutím původní lhůty.
4.   Není-li během lhůty stanovené nebo prodloužené podle odstavce 3 poskytnuta odpověď, považuje se povolení za udělené. V případech opodstatněných naléhavými důvody obecného zájmu, včetně oprávněného zájmu třetích stran, však může být přijata jiná úprava.
5.   Ke všem žádostem o povolení musí být co nejrychleji vydáno potvrzení o přijetí. V tomto potvrzení musejí být uvedeny tyto informace:
a)
lhůta uvedená v odstavci 3;
b)
dostupné opravné prostředky;
c)
případně prohlášení, že v případě neposkytnutí odpovědi během uvedené lhůty se povolení považuje za udělené.
6.   V případě, že je žádost neúplná, je žadatel co nejrychleji informován o nutnosti předložit další doklady a o možných důsledcích pro lhůtu uvedenou v odstavci 3.
7.   V případě zamítnutí žádosti z důvodu nesplnění potřebných postupů a formalit je žadatel o tomto zamítnutí co nejrychleji informován.
ODDÍL 2
Zakázané požadavky nebo požadavky podléhající hodnocení
Článek 14
Zakázané požadavky
Členské státy nesmějí přístup k činnosti poskytování služeb nebo její výkon na svém území podmiňovat splněním kteréhokoli z těchto požadavků:
1)
diskriminační požadavky založené přímo nebo nepřímo na státní příslušnosti nebo v případě společností na umístění jejich sídla, včetně zejména:
a)
požadavků na státní příslušnost poskytovatele, jeho zaměstnanců, osob s podílem na kapitálu nebo členů řídících nebo dozorčích orgánů poskytovatele;
b)
požadavku, aby poskytovatel, jeho zaměstnanci, osoby s podílem na kapitálu nebo členové řídících nebo dozorčích orgánů poskytovatele měli bydliště na jejich území;
2)
zákaz usazení ve více než jednom členském státě nebo zákaz registrace nebo zápisu u profesních subjektů nebo sdružení ve více než jednom členském státě;
3)
omezení svobody poskytovatele zvolit si mezi hlavní a vedlejší provozovnou, zvláště pak povinnost poskytovatele mít hlavní provozovnu na jejich území, nebo omezení svobody zvolit si formu usazení v podobě zastoupení, pobočky nebo dceřiné společnosti;
4)
podmínky reciprocity s členským státem, ve kterém je poskytovatel již usazen, s výjimkou případů, kdy se jedná o podmínky reciprocity stanovené nástroji Společenství, které se týkají energetiky;
5)
individuálně prováděná ekonomická prověrka, která podmiňuje udělení povolení předložením důkazu o existenci hospodářské potřeby nebo poptávky na trhu, hodnocení potenciálních nebo současných hospodářských vlivů dané činnosti nebo hodnocení vhodnosti dané činnosti ve vztahu k cílům hospodářského plánování stanoveným příslušným orgánem; tento zákaz se nevztahuje na požadavky plánování, které nesledují hospodářské cíle, ale vycházejí z naléhavých důvodů obecného zájmu;
6)
přímé nebo nepřímé zapojení konkurenčních hospodářských subjektů, mimo jiné v rámci poradních orgánů, do udělování povolení nebo do přijímání jiných rozhodnutí příslušných orgánů, s výjimkou profesních subjektů a sdružení nebo jiných organizací v roli příslušného orgánu; tento zákaz se netýká konzultací s organizacemi, jako jsou obchodní komory nebo sociální partneři, v jiných otázkách, než jsou jednotlivé žádosti o povolení, ani konzultací široké veřejnosti;
7)
povinnost poskytnout finanční záruku nebo se na ní podílet nebo uzavřít pojištění od poskytovatele nebo subjektu usazeného na jejich území. Tím není dotčena možnost členských států požadovat pojištění nebo finanční záruky jako takové ani tím nejsou dotčeny požadavky týkající se účasti v kolektivním fondu náhrad, například pro členy profesních subjektů nebo organizací;
8)
povinnost být po určitou dobu předběžně registrován v rejstřících vedených na jejich území nebo již dříve po určitou dobu vykonávat danou činnost na jejich území.
Článek 15
Požadavky podléhající hodnocení
1.   Členské státy posoudí, zda jsou v rámci jejich právního systému uplatňovány některé požadavky uvedené v odstavci 2, a zajistí, aby všechny takové požadavky byly slučitelné s podmínkami stanovenými v odstavci 3. Členské státy přizpůsobí své právní a správní předpisy tak, aby byly slučitelné s těmito podmínkami.
2.   Členské státy posoudí, zda jejich právní systém podmiňuje přístup k činnosti poskytování služeb nebo její výkon splněním kteréhokoliv z těchto nediskriminačních požadavků:
a)
množstevní nebo územní omezení, zejména ve formě omezení stanovených podle počtu obyvatel nebo minimální zeměpisné vzdálenosti mezi poskytovateli;
b)
povinnost poskytovatele mít určitou právní formu;
c)
požadavky související s držením podílu na kapitálu společnosti;
d)
požadavky jiné než související se záležitostmi upravenými směrnicí 2005/36/ES nebo stanovené jinými nástroji Společenství, které vyhrazují přístup k dotyčné činnosti poskytování služeb určitým poskytovatelům z důvodu zvláštní povahy této činnosti;
e)
zákaz vlastnit více než jednu provozovnu na území stejného státu;
f)
požadavky stanovující minimální počet zaměstnanců;
g)
pevně stanovené minimální nebo maximální sazby, které poskytovatel musí dodržovat;
h)
povinnost poskytovatele poskytovat společně se svou službou i jiné zvláštní služby.
3.   Členské státy prověří, zda požadavky uvedené v odstavci 2 splňují tyto podmínky:
a)
nepřípustnost diskriminace: požadavky nesmějí být přímo ani nepřímo diskriminační na základě státní příslušnosti nebo v případě společností na základě umístění jejich sídla;
b)
nezbytnost: požadavky musejí být opodstatněné naléhavým důvodem obecného zájmu;
c)
přiměřenost: požadavky musejí být vhodné k zajištění dosažení sledovaného cíle, nesmějí překračovat rámec toho, co je pro dosažení daného cíle nezbytné, a není možné je nahradit jinými, méně restriktivními opatřeními, jimiž by bylo dosaženo stejného výsledku.
4.   Odstavce 1, 2 a 3 se vztahují na právní předpisy v oblasti služeb obecného hospodářského zájmu, pouze pokud použití těchto odstavců právně či fakticky nebrání plnění zvláštní úlohy těchto služeb.
5.   Ve zprávě o vzájemném hodnocení stanovené v čl. 39 odst. 1 členské státy uvedou:
a)
požadavky, které hodlají zachovat, a důvody, proč tyto požadavky považují za vyhovující podmínkám stanoveným v odstavci 3;
b)
požadavky, které byly zrušeny nebo zmírněny.
6.   Členské státy nezavedou od 28. prosince 2006 žádný nový požadavek odpovídající druhu požadavků uvedených v odstavci 2, pokud tento požadavek nesplní podmínky stanovené v odstavci 3.
7.   Členské státy oznámí Komisi veškeré nové právní a správní předpisy stanovující požadavky uvedené v odstavci 6 spolu s důvody pro tyto požadavky. Komise sdělí dotyčné předpisy ostatním členským státům. Toto oznámení však členským státům nebrání v přijetí daných předpisů.
Ve lhůtě 3 měsíců ode dne přijetí oznámení Komise posoudí slučitelnost nových požadavků s právem Společenství a případně přijme rozhodnutí požadující, aby dotyčný členský stát upustil od přijetí těchto požadavků nebo je zrušil.
Oznámením návrhu vnitrostátních právních předpisů v souladu se směrnicí 98/34/ES je zároveň splněna oznamovací povinnost podle této směrnice.
KAPITOLA IV
VOLNÝ POHYB SLUŽEB
ODDÍL 1
Volný pohyb služeb a související výjimky
Článek 16
Volný pohyb služeb
1.   Členské státy respektují právo poskytovatelů poskytovat služby v jiném členském státě, než je stát, v němž jsou usazeni.
Členský stát, v němž je služba poskytována, zajistí volný přístup k činnosti poskytování služeb a volný výkon této činnosti na svém území.
Členské státy nesmějí podmiňovat přístup k činnosti poskytování služeb nebo její výkon na svém území žádnými požadavky, které nedodržují tyto zásady:
a)
nepřípustnost diskriminace: požadavky nesmějí být přímo nebo nepřímo diskriminační na základě státní příslušnosti nebo v případě právnických osob na základě členského státu, v němž jsou usazeny;
b)
nezbytnost: požadavky musejí být opodstatněny důvody veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti, ochrany veřejného zdraví nebo ochrany životního prostředí;
c)
přiměřenost: požadavky musejí být vhodné pro dosažení sledovaného cíle a nesmějí překračovat rámec toho, co je pro dosažení daného cíle nezbytné.
2.   Členské státy nesmějí omezovat volný pohyb služeb v případě poskytovatele usazeného v jiném členském státě stanovením kteréhokoliv z těchto požadavků:
a)
povinnost poskytovatele být na jejich území usazen;
b)
povinnost poskytovatele získat od jejich příslušných orgánů povolení, včetně zápisu do rejstříku nebo registrace u profesního subjektu nebo sdružení na jejich území, s výjimkou případů stanovených v této směrnici nebo v jiných nástrojích práva Společenství;
c)
zákaz, aby si poskytovatel na jejich území zřídil určitou formu nebo druh infrastruktury, včetně kanceláří, kterou poskytovatel potřebuje k poskytování daných služeb;
d)
použití zvláštních smluvních ujednání mezi poskytovatelem a příjemcem, která brání či omezují poskytování služeb osobami samostatně výdělečně činnými;
e)
povinnost poskytovatele být držitelem průkazu totožnosti vydaného jejich příslušnými orgány konkrétně pro daný výkon činnosti poskytování služeb;
f)
požadavky, které ovlivňují používání zařízení a materiálu, jež jsou nedílnou součástí poskytované služby, kromě požadavků nezbytných pro bezpečnost a ochranu zdraví při práci;
g)
omezení volného pohybu služeb uvedená v článku 19.
3.   Členskému státu, do něhož se poskytovatel přemístí, nelze bránit ve stanovení požadavků pro poskytování služeb v případech opodstatněných důvody veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti, veřejného zdraví nebo ochrany životního prostředí a v souladu s odstavcem 1. Tomuto členskému státu nelze rovněž bránit v uplatňování, v souladu s právem Společenství, jeho podmínek zaměstnávání, včetně podmínek stanovených v kolektivních smlouvách.
4.   Do 28. prosince 2011 předloží Komise po konzultaci s členskými státy a sociálními partnery na úrovni Společenství Evropskému parlamentu a Radě zprávu o používání tohoto článku, v níž zváží, zda je nutné navrhnout harmonizační opatření k činnostem poskytování služeb, na něž se vztahuje tato směrnice.
Článek 17
Další výjimky z volného pohybu služeb
Článek 16 se nepoužije:
1)
na služby obecného hospodářského zájmu poskytované v jiném členském státě, mimo jiné:
a)
v poštovním odvětví na služby, na něž se vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby
(
28
)
;
b)
v odvětví elektřiny na služby, na něž se vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/54/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou
(
29
)
;
c)
v plynárenském odvětví na služby, na něž se vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/55/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem
(
30
)
;
d)
na služby distribuce a dodávek vody a na služby související s odpadními vodami;
e)
na služby zpracování odpadů;
2)
na záležitosti, na něž se vztahuje směrnice 96/71/ES;
3)
na záležitosti, na něž se vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů
(
31
)
;
4)
na záležitosti, na něž se vztahuje směrnice Rady 77/249/EHS ze dne 22. března 1977 o usnadnění účinného výkonu volného pohybu služeb advokátů
(
32
)
;
5)
na činnost soudního vymáhání dluhů;
6)
na záležitosti, na něž se vztahuje hlava II směrnice 2005/36/ES, a na požadavky v členském státě, v němž je služba poskytována, které vyhrazují činnost konkrétní profesi;
7)
na záležitosti, na něž se vztahuje nařízení (EHS) č. 1408/71;
8)
pokud jde o správní formality týkající se volného pohybu osob a jejich bydliště, na záležitosti, na něž se vztahují ustanovení směrnice 2004/38/ES, která stanoví správní formality, které musí splnit oprávněné osoby u příslušných orgánů členského státu, v němž je služba poskytována;
9)
pokud jde o státní příslušníky třetích zemí, kteří se v souvislosti s poskytováním služby přemístí do jiného členského státu, na možnost členských států požadovat víza nebo povolení k pobytu po státních příslušnících třetích zemí, na něž se nevztahuje režim vzájemného uznávání stanovený v článku 21 Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích
(
33
)
, nebo na možnost uložit státním příslušníkům třetích zemí povinnost ohlásit se příslušným orgánům členského státu, v němž je služba poskytována, při nebo po svém vstupu na jeho území;
10)
pokud jde o přepravu odpadů, na záležitosti upravené nařízením Rady (EHS) č. 259/93 ze dne 1. února 1993 o dozoru nad přepravou odpadů v rámci Evropského společenství, do něj a z něj a o její kontrole
(
34
)
;
11)
na autorská práva, příbuzná ochranná práva a práva, na něž se vztahují směrnice Rady 87/54/EHS ze dne 16. prosince 1986 o právní ochraně topografií polovodičových výrobků
(
35
)
a směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/9/ES ze dne 11. března 1996 o právní ochraně databází
(
36
)
, jakož i na práva průmyslového vlastnictví;
12)
na úkony vyžadující ze zákona účast notáře;
13)
na záležitosti, na něž se vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/43/ES ze dne 17. května 2006 o povinném auditu ročních a konsolidovaných účetních závěrek
(
37
)
;
14)
na registraci vozidel pronajatých formou leasingu v jiném členském státě;
15)
na ustanovení upravující smluvní a mimosmluvní závazkové vztahy, včetně formy smluv, stanovená podle pravidel mezinárodního práva soukromého.
Článek 18
Individuální výjimky
1.   Odchylně od článku 16 a pouze ve výjimečných případech může členský stát ve vztahu k poskytovateli usazenému v jiném členském státě přijmout opatření týkající se bezpečnosti služeb.
2.   Opatření uvedená v odstavci 1 mohou být přijata pouze v případě, že je dodržen postup vzájemné pomoci stanovený v článku 35 a jsou splněny tyto podmínky:
a)
vnitrostátní právní předpisy, v souladu s nimiž je opatření přijato, nebyly předmětem harmonizace v rámci Společenství v oblasti bezpečnosti služeb;
b)
opatření zajišťují vyšší úroveň ochrany příjemce, než by poskytovalo opatření přijaté členským státem usazení v souladu s jeho vnitrostátními předpisy;
c)
členský stát usazení nepřijal žádná opatření nebo přijal opatření, která jsou ve srovnání s opatřeními podle čl. 35 odst. 2 nedostatečná;
d)
opatření jsou přiměřená.
3.   Odstavci 1 a 2 nejsou dotčena ustanovení právních nástrojů Společenství, která zaručují volný pohyb služeb nebo která z něj umožňují výjimky.
ODDÍL 2
Práva příjemců služeb
Článek 19
Zakázaná omezení
Členské státy nesmí na příjemce klást požadavky, jež omezují využívání služby poskytované poskytovatelem, který je usazen v jiném členském státě, zejména pak tyto požadavky:
a)
povinnost získat povolení od jejich příslušných orgánů nebo povinnost učinit u nich prohlášení;
b)
diskriminační omezení přidělované finanční pomoci na základě skutečnosti, že je poskytovatel usazen v jiném členském státě, nebo z důvodu místa, kde je služba poskytována.
Článek 20
Nepřípustnost diskriminace
1.   Členské státy zajistí, aby příjemce nepodléhal diskriminačním požadavkům na základě své státní příslušnosti nebo místa bydliště.
2.   Členské státy zajistí, aby obecné podmínky přístupu ke službám, které poskytovatel široké veřejnosti poskytuje, neobsahovaly žádná diskriminační ustanovení vztahující se ke státní příslušnosti nebo místu bydliště příjemce, aniž by však vylučovaly možnost zohlednit rozdíly v podmínkách přístupu, pokud jsou tyto rozdíly přímo opodstatněné objektivními kritérii.
Článek 21
Pomoc pro příjemce
1.   Členské státy zajistí, aby příjemci mohli v členském státě, v němž mají bydliště, obdržet tyto informace:
a)
obecné informace o požadavcích platných v jiných členských státech, které se týkají přístupu k činnosti poskytování služeb a jejího výkonu, zvláště pak o požadavcích týkajících se ochrany spotřebitele;
b)
obecné informace o opravných prostředcích dostupných v případě sporu mezi poskytovatelem a příjemcem;
c)
kontaktní údaje sdružení nebo organizací, včetně středisek Evropské sítě spotřebitelských středisek, od nichž mohou poskytovatelé nebo příjemci obdržet praktickou pomoc.
Poradenství ze strany příslušných orgánů případně zahrnuje jednoduchý návod, jak postupovat. Informace a pomoc jsou poskytovány jasným a jednoznačným způsobem, jsou snadno dostupné na dálku, a to i elektronickými prostředky, a jsou průběžně aktualizovány.
2.   Členské státy mohou pověřit úkolem uvedeným v odstavci 1 jednotná kontaktní místa nebo jakékoliv jiné subjekty, jako jsou střediska Evropské sítě spotřebitelských středisek, sdružení spotřebitelů nebo Euro Info centra.
Členské státy sdělí Komisi názvy a kontaktní údaje určených subjektů. Komise tyto informace předá všem členským státům.
3.   Při plnění požadavků stanovených v odstavcích 1 a 2 se subjekt, který je osloven příjemcem, v případě nutnosti spojí s příslušným subjektem pro dotyčný členský stát. Ten požadované informace zašle co nejdříve žádajícímu subjektu, který informace předá příjemci. Členské státy zajistí, aby si tyto subjekty poskytovaly vzájemnou pomoc, a zavedou veškerá možná opatření pro účinnou spolupráci. Členské státy společně s Komisí přijmou praktická opatření nezbytná pro provádění odstavce 1.
4.   Postupem podle čl. 40 odst. 2 přijme Komise prováděcí opatření k odstavcům 1, 2 a 3 tohoto článku, přičemž upřesní technické mechanismy pro výměnu informací mezi subjekty z různých členských států, a zejména interoperabilitu informačních systémů, s přihlédnutím ke společným normám.
KAPITOLA V
KVALITA SLUŽEB
Článek 22
Informace o poskytovatelích a jejich službách
1.   Členské státy zajistí, aby poskytovatelé zpřístupnili příjemci tyto informace:
a)
název či jméno poskytovatele, jeho právní status a formu, adresu usazení a údaje umožňující rychlé navázání kontaktu a přímou komunikaci s ním, a to případně elektronickými prostředky;
b)
je-li poskytovatel zapsán v obchodním nebo obdobném veřejném rejstříku, název tohoto rejstříku a registrační číslo poskytovatele nebo jiný rovnocenný způsob jeho identifikace v tomto rejstříku;
c)
podléhá-li činnost povolovacímu režimu, údaje o dotyčném příslušném orgánu nebo jednotném kontaktním místě;
d)
vykonává-li poskytovatel činnost, která podléhá dani z přidané hodnoty, identifikační číslo podle čl. 22 odst. 1 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně
(
38
)
;
e)
v případě regulovaných povolání jakýkoli profesní subjekt nebo podobnou instituci, u které je poskytovatel registrován, profesní titul a členský stát, ve kterém byl tento titul udělen;
f)
případné obecné podmínky a doložky používané poskytovatelem;
g)
existenci případných smluvních ujednání týkajících se práva použitelného na smlouvu nebo příslušných soudů, které poskytovatel používá;
h)
existenci případných poprodejních záruk, které nejsou vyžadovány zákonem;
i)
cenu služby, pokud je cena za daný druh služby předem stanovena poskytovatelem;
j)
základní charakteristiky služby, pokud již nejsou zjevné ze souvislostí;
k)
pojištění nebo záruky podle čl. 23 odst. 1, a zejména kontaktní údaje pojistitele nebo ručitele a informace o území, na které se pojištění nebo záruky vztahují.
2.   Členské státy zajistí, aby informace uvedené v odstavci 1 byly podle volby poskytovatele:
a)
sdělovány poskytovatelem z jeho vlastního podnětu;
b)
snadno přístupné příjemci v místě, kde je služba poskytována nebo kde se uzavírá smlouva;
c)
příjemci snadno přístupné elektronickou cestou prostřednictvím adresy sdělené poskytovatelem;
d)
obsaženy v informačních dokumentech dodaných poskytovatelem příjemci, ve kterých je podrobně popsána poskytovaná služba.
3.   Členské státy zajistí, aby poskytovatel sdělil na žádost příjemce tyto dodatečné informace:
a)
pokud není poskytovatelem předem stanovena cena za daný druh služby, cenu služby nebo metodu jejího výpočtu v případě, že není možné stanovit přesnou cenu, aby si příjemce mohl cenu zkontrolovat, nebo dostatečně podrobný odhad ceny;
b)
pokud jde o regulovaná povolání, odkaz na profesní pravidla platná v členském státě usazení a způsob přístupu k těmto pravidlům;
c)
informace o svých víceoborových činnostech a partnerstvích, které přímo souvisejí s dotyčnou službou, a o opatřeních přijatých s cílem předejít střetu zájmů. Tyto informace se uvedou ve všech informačních dokumentech, v nichž poskytovatelé uvádějí podrobný popis jimi poskytovaných služeb;
d)
informace o veškerých kodexech chování, které se na poskytovatele vztahují, a adresu, na které je možné do těchto kodexů elektronickými prostředky nahlédnout, s uvedením jazykových verzí, které jsou k dispozici;
e)
pokud se na poskytovatele vztahuje kodex chování nebo pokud je poskytovatel členem obchodního sdružení nebo profesního subjektu, které stanoví možnost mimosoudního řešení sporů, uvede poskytovatel informace v tomto smyslu. Poskytovatel uvede, jakým způsobem lze získat přístup k podrobným informacím o charakteru a podmínkách využití prostředků mimosoudního řešení sporů.
4.   Členské státy zajistí, aby informace, které musí poskytovatel v souladu s touto kapitolou poskytnout, byly dány k dispozici nebo sdělovány jasným a jednoznačným způsobem a včas před uzavřením smlouvy, nebo neexistuje-li žádná písemná smlouva, před poskytnutím služby.
5.   Požadavky na informace uvedené v této kapitole doplňují požadavky již stanovené právními předpisy Společenství a nebrání členským státům ve stanovení dodatečných požadavků na informace, které se vztahují na poskytovatele usazené na jejich území.
6.   Komise může postupem podle čl. 40 odst. 2 určit obsah informací uvedených v odstavcích 1 a 3 tohoto článku podle zvláštní povahy některých činností a může určit praktické prostředky pro provádění odstavce 2 tohoto článku.
Článek 23
Pojištění profesní odpovědnosti a záruky
1.   Členské státy mohou zajistit, aby poskytovatelé, jejichž služby představují přímé a určité riziko pro zdraví nebo bezpečnost příjemce nebo třetí osoby nebo riziko pro finanční zabezpečení příjemce, uzavřeli pojištění profesní odpovědnosti přiměřené povaze a rozsahu rizika nebo poskytli záruku nebo podobné ujednání, které jsou rovnocenné nebo v zásadě srovnatelné, pokud jde o jeho účel.
2.   Usadí-li se poskytovatel na území členských států, nesmějí tyto státy od poskytovatele požadovat pojištění profesní odpovědnosti nebo záruku, jestliže je poskytovatel v jiném členském státě, ve kterém je usazen, kryt zárukou, která je rovnocenná nebo v zásadě srovnatelná, pokud jde o její účel a krytí, které poskytuje ve smyslu pojištěných rizik, pojistné částky nebo stropu záruky a možných výluk z tohoto krytí. Pokud je této rovnocennosti dosaženo pouze částečně, mohou členské státy požadovat dodatečné záruky na krytí aspektů, které dosud kryty nejsou.
Vyžaduje-li členský stát od poskytovatelů usazených na jeho území pojištění profesní odpovědnosti nebo poskytnutí jiné záruky, přijme tento členský stát jako dostatečný důkaz potvrzení o takovém pojistném krytí vydaná úvěrovými institucemi a pojišťovnami usazenými v jiných členských státech.
3.   Odstavci 1 a 2 nejsou dotčeny úpravy pojištění profesní odpovědnosti či záruk stanovené v jiných nástrojích Společenství.
4.   K provedení odstavce 1 může Komise regulativním postupem podle čl. 40 odst. 2 sestavit seznam služeb vykazujících vlastnosti uvedené v odstavci 1 tohoto článku. Komise může rovněž postupem podle čl. 40 odst. 3 přijmout opatření směřující ke změně jiných než podstatných prvků této směrnice jejím doplněním o společná kritéria, kterými se vymezuje přiměřenost povaze a rozsahu rizika pro účely pojištění nebo záruk uvedených odstavci 1 tohoto článku.
5.   Pro účely tohoto článku se
—
„přímým a určitým rizikem“ rozumí riziko, jež vzniká přímo poskytnutím služby;
—
„zdravím nebo bezpečností“ v souvislosti s příjemcem nebo třetí osobou rozumí předcházení úmrtí nebo vážnému osobnímu zranění;
—
„finančním zabezpečením“ v souvislosti s příjemcem rozumí předcházení podstatným peněžním ztrátám nebo poklesu hodnoty majetku;
—
„pojištěním profesní odpovědnosti“ rozumí pojištění uzavřené poskytovatelem ohledně možných závazků vůči příjemcům a případně vůči třetím stranám, jež vznikají při poskytování služby.
Článek 24
Obchodní sdělení regulovaných povolání
1.   Členské státy odstraní všechny absolutní zákazy obchodních sdělení regulovaných povolání.
2.   Členské státy zajistí, aby obchodní sdělení regulovaných povolání byla v souladu s profesními pravidly, která mají v souladu s právními předpisy Společenství zajišťovat zejména nezávislost, důstojnost a bezúhonnost profese, jakož i profesní tajemství, a to způsobem odpovídajícím zvláštní povaze každé profese. Profesní pravidla o obchodních sděleních musejí být nediskriminační, opodstatněná naléhavým důvodem obecného zájmu a přiměřená.
Článek 25
Víceoborové činnosti
1.   Členské státy zajistí, aby se na poskytovatele nevztahovaly požadavky, které jim ukládají povinnost vykonávat výhradně danou konkrétní činnost nebo které omezují společné vykonávání různých činností nebo jejich vykonávání v rámci partnerství.
Takové požadavky se však mohou vztahovat na tyto poskytovatele:
a)
regulovaná povolání, je-li to opodstatněné za účelem zaručení souladu s pravidly upravujícími profesní etiku a chování, jež se liší v závislosti na zvláštní povaze každé profese, a nezbytné pro zajištění jejich nezávislosti a nestrannosti;
b)
poskytovatelé služeb v oblasti certifikace, akreditace, technického dozoru, testů nebo zkoušek, je-li to opodstatněné za účelem zajištění jejich nezávislosti a nestrannosti.
2.   Jsou-li víceoborové činnosti mezi poskytovateli uvedenými v odst. 1 písm. a) a b) povoleny, členské státy zajistí, aby:
a)
se předešlo střetu zájmů a neslučitelnosti některých činností;
b)
byla zabezpečena nezávislost a nestrannost nutná pro vykonávání některých činností;
c)
pravidla upravující profesní etiku a chování u různých činností byla navzájem slučitelná, zejména pokud jde o profesní tajemství.
3.   Ve zprávě uvedené v čl. 39 odst. 1 členské státy uvedou, na které poskytovatele se vztahují požadavky stanovené v odstavci 1 tohoto článku, obsah těchto požadavků a důvody, pro které je považují za opodstatněné.
Článek 26
Politika v oblasti kvality služeb
1.   Členské státy přijmou ve spolupráci s Komisí doprovodná opatření, kterými podnítí poskytovatele, aby dobrovolně podnikali kroky pro zajištění kvality poskytování služeb, zejména prostřednictvím některého z těchto postupů:
a)
certifikací nebo posouzením své činnosti nezávislými nebo akreditovanými subjekty;
b)
sestavením vlastní charty kvality nebo podílením se na chartách nebo značkách kvality vypracovaných profesními subjekty na úrovni Společenství.
2.   Členské státy zajistí, aby poskytovatelé a příjemci měli snadný přístup k informacím o významu určitých značek a o kritériích pro použití značek a dalších známek kvality vztahujících se na služby.
3.   Členské státy přijmou ve spolupráci s Komisí doprovodná opatření, kterými podnítí profesní subjekty, jakož i obchodní komory, profesní sdružení a sdružení spotřebitelů na svém území, aby spolupracovaly na úrovni Společenství s cílem podpořit kvalitu poskytování služeb, zejména tím, že usnadní posouzení způsobilosti poskytovatele.
4.   Členské státy přijmou ve spolupráci s Komisí doprovodná opatření, kterými podnítí vypracování nezávislých posudků, a to zejména sdruženími spotřebitelů, týkajících se kvality a nedostatků poskytování služeb, a zejména vypracování srovnávacích zkoušek nebo testování na úrovni Společenství a zveřejňování jejich výsledků.
5.   Členské státy ve spolupráci s Komisí podpoří vypracování dobrovolných evropských norem s cílem usnadnit slučitelnost služeb poskytovaných poskytovateli v různých členských státech, poskytování informací příjemcům a kvalitu poskytování služeb.
Článek 27
Řešení sporů
1.   Členské státy přijmou všeobecná opatření nezbytná k zajištění toho, aby poskytovatelé dali k dispozici kontaktní údaje, zejména poštovní adresu, faxové číslo nebo adresu elektronické pošty a telefonní číslo, na které všichni příjemci, včetně příjemců s bydlištěm v jiném členském státě, mohou zaslat stížnost týkající se poskytnuté služby nebo o ní žádat informace. Poskytovatelé dají k dispozici rovněž adresu sídla společnosti, pokud tato adresa není shodná s jejich obvyklou adresou pro zasílání korespondence.
Členské státy přijmou všeobecná opatření nezbytná k zajištění toho, aby poskytovatelé reagovali na stížnosti uvedené v prvním pododstavci v co nejkratší možné době a učinili vše pro nalezení uspokojivého řešení.
2.   Členské státy přijmou všeobecná opatření nezbytná k zajištění toho, aby poskytovatelé byli povinni prokázat dodržení povinností stanovených v této směrnici, pokud jde o poskytování informací, a budou muset prokázat, že dané informace jsou přesné.
3.   V případě, že se vyžaduje finanční záruka z důvodu dosažení souladu se soudním rozhodnutím, členské státy uznají rovnocenné záruky složené u úvěrové instituce nebo pojistitele usazených v jiném členském státě. Tyto úvěrové instituce musejí být v členském státě povolené v souladu se směrnicí 2006/48/ES a tito pojistitelé případně v souladu s první směrnicí Rady 73/239/EHS ze dne 24. července 1973 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu
(
39
)
a se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/83/ES ze dne 5. listopadu 2002 o životním pojištění
(
40
)
.
4.   Členské státy přijmou všeobecná opatření nezbytná k zajištění toho, aby poskytovatelé, na které se vztahuje kodex chování nebo kteří jsou členy obchodního sdružení nebo profesního subjektu, které stanoví možnost mimosoudního řešení sporů, informovali o této skutečnosti příjemce a zmínili ji ve všech informačních dokumentech, v nichž uvádějí podrobný popis jimi poskytovaných služeb, přičemž uvedou, jakým způsobem lze získat přístup k podrobným informacím o charakteru a podmínkách využití takového mechanismu.
KAPITOLA VI
SPRÁVNÍ SPOLUPRÁCE
Článek 28
Vzájemná pomoc - obecné povinnosti
1.   Za účelem zajištění dohledu nad poskytovateli a službami, které poskytují, si členské státy poskytují vzájemnou pomoc a zavedou opatření pro účinnou vzájemnou spolupráci.
2.   Pro účely této kapitoly určí členské státy jedno nebo více styčných míst a jejich kontaktní údaje sdělí ostatním členským státům a Komisi. Komise seznam styčných míst zveřejní a pravidelně ho aktualizuje.
3.   Žádosti o informace a žádosti o provedení jakýchkoli kontrol, inspekcí a šetření podle této kapitoly musí být řádně odůvodněné, zejména uvedením důvodů žádosti. Poskytnuté informace se použijí pouze pro účely, ke kterým byly vyžádány.
4.   Pokud členské státy obdrží od příslušných orgánů jiného členského státu žádost o pomoc, zajistí, aby poskytovatelé usazení na jejich území poskytli jejich příslušným orgánům veškeré informace nezbytné pro dohled nad jejich činnostmi v souladu s jejich vnitrostátními právními předpisy.
5.   V případě obtíží s vyhověním žádosti o informace nebo s provedením kontrol, inspekcí nebo šetření dotyčný členský stát o této skutečnosti neprodleně uvědomí dožadující členský stát s cílem najít řešení.
6.   Členské státy poskytují informace, o něž požádaly jiné členské státy nebo Komise, elektronickou cestou a v co nejkratší možné době.
7.   Členské státy zajistí, aby do rejstříků, do kterých jsou poskytovatelé zapisováni a do kterých mají možnost nahlížet příslušné orgány v rámci jejich území, měly za stejných podmínek možnost nahlížet také odpovídající příslušné orgány ostatních členských států.
8.   Členské státy Komisi sdělí informace o případech, kdy jiné členské státy neplní svou povinnost vzájemné pomoci. V případě nutnosti přijme Komise příslušná opatření, včetně řízení podle článku 226 Smlouvy, s cílem zajistit, aby dotyčné členské státy svou povinnost vzájemné pomoci plnily. Komise členské státy pravidelně informuje o fungování ustanovení o vzájemné pomoci.
Článek 29
Vzájemná pomoc - obecné povinnosti členského státu usazení
1.   Pokud jde o poskytovatele poskytující služby v jiném členském státě, poskytne členský stát usazení informace o poskytovatelích usazených na jeho území, je-li o to požádán jiným členským státem, zvláště pak potvrzení o tom, že poskytovatel je usazen na jeho území a podle jeho vědomí svoji činnost nevykonává protiprávním způsobem.
2.   Členský stát usazení provede kontroly, inspekce a šetření požadovaná jiným členským státem a uvědomí jej o jejich výsledcích a případných přijatých opatřeních. Příslušné orgány přitom jednají v rozsahu pravomocí, které jsou jim v jejich členském státě svěřeny. Příslušné orgány mohou rozhodnout o nejvhodnějších opatřeních pro každý jednotlivý případ tak, aby vyhověly žádosti jiného členského státu.
3.   Poté, co se členský stát usazení dozví o jakémkoli chování nebo o konkrétních činech poskytovatele usazeného na jeho území, který poskytuje služby v jiných členských státech, jež by podle jeho vědomí mohly vážně poškodit zdraví nebo ohrozit bezpečnost osob nebo životní prostředí, uvědomí o tom v co nejkratší možné době všechny ostatní členské státy a Komisi.
Článek 30
Dohled členského státu usazení v případě dočasného přemístění poskytovatele do jiného členského státu
1.   Pokud jde o případy, na něž se nevztahuje čl. 31 odst. 1, zajistí členský stát usazení dohled nad dodržováním svých požadavků v souladu s pravomocemi dohledu stanovenými v jeho vnitrostátních právních předpisech, zejména prostřednictvím opatření dohledu v místě usazení poskytovatele.
2.   Členský stát usazení nesmí odmítnout přijmout opatření dohledu nebo donucovací opatření na svém území z toho důvodu, že služba byla poskytována nebo způsobila škodu v jiném členském státě.
3.   Povinnost stanovená v odstavci 1 neznamená povinnost členského státu usazení vykonávat kontroly skutkového stavu a dohled na území členského státu, v němž je služba poskytována. Takové kontroly a dohled vykonávají orgány členského státu, ve kterém poskytovatel dočasně vykonává svou činnost, na žádost orgánů členského státu usazení v souladu s článkem 31.
Článek 31
Dohled členského státu, v němž je služba poskytována, v případě dočasného přemístění poskytovatele
1.   Pokud jde o vnitrostátní požadavky, které mohou být stanoveny podle článků 16 nebo 17, odpovídá členský stát, v němž je služba poskytována, za dohled nad činností poskytovatele služeb na svém území. V souladu s právními předpisy Společenství členský stát, v němž je služba poskytována,
a)
přijme veškerá nezbytná opatření k zajištění toho, aby poskytovatel splnil tyto požadavky, pokud jde o přístup k činnosti a její výkon;
b)
provádí kontroly, inspekce a šetření nezbytné k dohledu nad poskytovanou službou.
2.   Pokud jde o jiné požadavky, než požadavky uvedené v odstavci 1, přesune-li se poskytovatel dočasně do jiného členského státu za účelem poskytování služeb, aniž by byl v tomto státě usazen, podílí se příslušné orgány tohoto členského státu na dohledu nad tímto poskytovatelem v souladu s odstavci 3 a 4.
3.   Na žádost členského státu usazení provedou příslušné orgány členského státu, v němž je služba poskytována, veškeré kontroly, inspekce a šetření nezbytné pro zajištění účinného dohledu ze strany členského státu usazení. Příslušné orgány přitom jednají v rozsahu pravomocí, které jsou jim v jejich členském státě svěřeny. Příslušné orgány mohou rozhodnout o nejvhodnějších opatřeních pro každý jednotlivý případ tak, aby vyhověly žádosti členského státu usazení.
4.   Příslušné orgány členského státu, v němž je služba poskytována, mohou z vlastního podnětu provádět kontroly, inspekce a šetření na místě za předpokladu, že tyto kontroly, inspekce a šetření nejsou diskriminační, nezakládají se na skutečnosti, že poskytovatel je usazen v jiném členském státě, a jsou přiměřené.
Článek 32
Výstražný mechanismus
1.   Pokud se některý členský stát dozví o závažných konkrétních činech nebo okolnostech týkajících se činnosti poskytování služeb, které by na jeho území nebo na území jiných členských států mohly vážně poškodit zdraví nebo ohrozit bezpečnost osob nebo životní prostředí, uvědomí o tom v co nejkratší možné době členský stát usazení, ostatní dotčené členské státy a Komisi.
2.   Pro účely provádění odstavce 1 podporuje Komise evropskou síť orgánů členských států a podílí se na jejím fungování.
3.   Postupem podle čl. 40 odst. 2 Komise přijme a pravidelně aktualizuje podrobná pravidla řízení sítě uvedené v odstavci 2 tohoto článku.
Článek 33
Informace o dobré pověsti poskytovatelů
1.   Členské státy na žádost příslušného orgánu v jiném členském státě poskytnou v souladu se svými vnitrostátními právními předpisy informace o disciplinárních nebo správních opatřeních nebo o trestních sankcích a rozhodnutích týkajících se platební neschopnosti nebo konkursu, jejichž příčinou byl podvod, které přijaly jejich příslušné orgány ve vztahu k poskytovateli a které se přímo týkají způsobilosti poskytovatele nebo jeho profesní spolehlivosti. Členský stát, který informaci poskytuje, o této skutečnosti uvědomí poskytovatele.
Žádost podaná podle tohoto prvního pododstavce musí být řádně odůvodněná, zejména pokud jde o důvody, kvůli nimž jsou tyto informace vyžadovány.
2.   Informace o sankcích a opatřeních podle odstavce 1 se sdělí pouze v případě, že se jedná o konečné rozhodnutí. V případě jiných vykonatelných rozhodnutí podle odstavce 1 členský stát, který informaci poskytuje, uvede, zda je určité rozhodnutí konečné nebo zda bylo proti němu podáno odvolání, přičemž v takovém případě by dotyčný členský stát měl uvést datum, kdy se očekává rozhodnutí o odvolání.
Kromě toho tento členský stát uvede ustanovení vnitrostátních právních předpisů, podle nichž byl poskytovatel shledán vinným nebo potrestán.
3.   Při provádění odstavců 1 a 2 musí být dodržena pravidla o poskytování osobních údajů a práva osob, které jsou v dotyčném členském státě shledány vinnými nebo potrestány, a to i profesními subjekty. Veškeré uvedené informace, které jsou veřejné, musí být přístupné spotřebitelům.
Článek 34
Doprovodná opatření
1.   Komise ve spolupráci s členskými státy zavede elektronický systém pro výměnu informací mezi členskými státy, a to s ohledem na stávající informační systémy.
2.   Členské státy přijmou za pomoci Komise doprovodná opatření, která usnadní výměnu úředníků odpovědných za provádění vzájemné pomoci, jakož i odbornou přípravu takových úředníků, včetně jazykové přípravy a počítačových školení.
3.   Komise zhodnotí potřebu zavedení víceletého programu za účelem organizace příslušných výměn úředníků a školení.
Článek 35
Vzájemná pomoc v případě individuálních výjimek
1.   Pokud má členský stát v úmyslu přijmout opatření na základě článku 18, použije se postup stanovený v odstavcích 2 až 6 tohoto článku, aniž je dotčeno soudní řízení včetně předběžného řízení a úkonů prováděných v rámci vyšetřování trestné činnosti.
2.   Členský stát uvedený v odstavci 1 požádá členský stát usazení, aby přijal opatření ve vztahu k poskytovateli a dodal veškeré důležité informace o dotyčné službě a okolnostech případu.
Členský stát usazení v co nejkratší možné době zkontroluje, zda poskytovatel provozuje svoji činnost v souladu s právními předpisy, a prověří skutečnosti, které jsou důvodem žádosti. Informuje dožadující členský stát v co nejkratší možné době o přijatých nebo předpokládaných opatřeních, či případně o důvodech, proč žádná opatření nepřijal.
3.   Po sdělení členského státu usazení, jak je stanoveno v odst. 2 druhém pododstavci, oznámí dožadující členský stát Komisi a členskému státu usazení svůj úmysl přijmout opatření a uvede:
a)
důvody, proč se domnívá, že opatření přijatá nebo předpokládaná členským státem usazení jsou nedostatečná;
b)
důvody, proč se domnívá, že opatření, která hodlá přijmout, splňují podmínky stanovené v článku 18.
4.   Tato opatření mohou být přijata nejdříve patnáct pracovních dní ode dne oznámení uvedeného v odstavci 3.
5.   Aniž je dotčena možnost dožadujícího členského státu přijmout dotyčná opatření po uplynutí lhůty stanovené v odstavci 4, Komise v co nejkratší možné době prověří soulad oznámených opatření s právem Společenství.
Pokud dojde Komise k závěru, že tato opatření nejsou v souladu s právem Společenství, přijme rozhodnutí ukládající dotyčnému členskému státu, aby od přijetí navržených opatření upustil nebo je neprodleně ukončil.
6.   V naléhavém případě se členský stát, který hodlá přijmout opatření, může odchýlit od ustanovení odstavců 2, 3 a 4. V těchto případech se opatření oznámí Komisi a členskému státu usazení v co nejkratší možné době s uvedením důvodů, proč se členský stát domnívá, že se jedná o naléhavý případ.
Článek 36
Prováděcí opatření
Komise přijme postupem podle čl. 40 odst. 3 prováděcí opatření směřující ke změně jiných než podstatných prvků této kapitoly jejím doplněním o konkrétní lhůty uvedené v článcích 28 a 35. Komise rovněž postupem podle čl. 40 odst. 2 stanoví praktická opatření pro výměnu informací elektronickými prostředky mezi členskými státy, zejména ustanovení o interoperabilitě informačních systémů.
KAPITOLA VII
KONVERGENČNÍ PROGRAM
Článek 37
Kodexy chování na úrovni Společenství
1.   Členské státy přijmou ve spolupráci s Komisí doprovodná opatření, kterými podnítí zejména profesní subjekty, organizace a sdružení k vypracování kodexů chování na úrovni Společenství, jejichž cílem je usnadňovat poskytování služeb nebo usazování poskytovatele v jiném členském státě, v souladu s právními předpisy Společenství.
2.   Členské státy zajistí, aby kodexy chování uvedené v odstavci 1 byly přístupné na dálku elektronickými prostředky.
Článek 38
Dodatečná harmonizace
Komise do 28. prosince 2010 posoudí možnost předložení návrhů harmonizačních nástrojů týkajících se:
a)
přístupu k činnosti soudního vymáhání dluhů;
b)
soukromých bezpečnostních služeb a přepravy hotovosti a cenných předmětů.
Článek 39
Vzájemné hodnocení
1.   Do 28. prosince 2009 předloží členské státy Komisi zprávu obsahující informace uvedené v těchto ustanoveních:
a)
čl. 9 odst. 2 o povolovacích režimech;
b)
čl. 15 odst. 5 o požadavcích podléhajících hodnocení;
c)
čl. 25 odst. 3 o víceoborových činnostech.
2.   Komise zašle zprávy uvedené v odstavci 1 členským státům, které ke každé zprávě do šesti měsíců od jejich obdržení předloží své připomínky. Ve stejné lhůtě Komise tyto zprávy projedná se zúčastněnými stranami.
3.   Komise předloží zprávy a připomínky členských států výboru uvedenému v čl. 40 odst. 1, který může vznést připomínky.
4.   S ohledem na připomínky podle odstavců 2 a 3 předloží Komise do 28. prosince 2010 souhrnnou zprávu Evropskému parlamentu a Radě, případně doplněnou o návrhy na dodatečné iniciativy.
5.   Do 28. prosince 2009 předloží členské státy Komisi zprávu o vnitrostátních požadavcích, jejichž uplatňování by mohlo spadat do působnosti čl. 16 odst. 1 třetího pododstavce a čl. 16 odst. 3 první věty, s uvedením důvodů, proč podle jejich názoru uplatňování těchto požadavků splňuje kritéria podle čl. 16 odst. 1 třetího pododstavce a čl. 16 odst. 3 první věty.
Členské státy následně Komisi předloží veškeré změny svých požadavků uvedených výše, včetně nových požadavků, spolu s uvedením důvodů pro tyto požadavky.
Komise předložené požadavky sdělí ostatním členským státům. Jejich předložení nebrání členským státům v přijetí daných předpisů. Komise poté každoročně předloží analýzy uplatňování těchto předpisů a směry pro jejich uplatňování v kontextu této směrnice.
Článek 40
Postup projednávání ve výboru
1.   Komisi je nápomocen výbor.
2.   Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí. Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3.   Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se čl. 5a odst. 1 až 4 a článek 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Článek 41
Přezkum
Do 28. prosince 2011 a následně každé tři roky předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě souhrnnou zprávu o uplatňování této směrnice. Tato zpráva se v souladu s čl. 16 odst. 4 zabývá především uplatňováním článku 16. Posoudí rovněž potřebu dalších opatření pro záležitosti vyloučené z oblasti působnosti této směrnice. Tato zpráva se případně doplní o návrhy na změnu této směrnice za účelem dotvoření vnitřního trhu služeb.
Článek 42
Změna směrnice 98/27/ES
V příloze směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/27/ES ze dne 19. května 1998 o žalobách na zdržení se jednání v oblasti ochrany zájmů spotřebitelů
(
41
)
se doplňuje nový bod, který zní:
„13.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (
Úř. věst. L 376, 27.12.2006, s. 36
)“.
Článek 43
Ochrana osobních údajů
Provádění a uplatňování této směrnice a zejména ustanovení o dohledu se řídí pravidly o ochraně osobních údajů, jak jsou stanovena ve směrnicích 95/46/ES a 2002/58/ES.
KAPITOLA VIII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 44
Provedení
1.   Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s s touto směrnicí do 28. prosince 2009.
Znění těchto předpisů neprodleně sdělí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 45
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v
Úředním věstníku Evropské unie
.
Článek 46
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Ve Štrasburku 12. prosince 2006.
Za Evropský parlament
předseda
J. BORRELL FONTELLES
Za Radu
předseda
M. PEKKARINEN
(
1
)
Úř. věst. C 221, 8.9.2005, s. 113
.
(
2
)
Úř. věst. C 43, 18.2.2005, s. 18
.
(
3
)
Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 16. února 2006 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku), společný postoj Rady ze dne 24. července 2006 (
Úř. věst. C 270 E, 7.11.2006, s. 1
), postoj Evropského parlamentu ze dne 15. listopadu 2006 a rozhodnutí Rady ze dne 11. prosince 2006
(
4
)
Úř. věst. L 177, 30.6.2006, s. 1
.
(
5
)
Úř. věst. L 108, 24.4.2002, s. 7
.
(
6
)
Úř. věst. L 108, 24.4.2002, s. 21
.
(
7
)
Úř. věst. L 108, 24.4.2002, s. 33
.
(
8
)
Úř. věst. L 108, 24.4.2002, s. 51
.
(
9
)
Úř. věst. L 201, 31.7.2002, s. 37
. Směrnice ve znění směrnice 2006/24/ES (
Úř. věst. L 105, 13.4.2006, s. 54
).
(
10
)
Úř. věst. L 149, 5.7.1971, s. 2
. Nařízení naposledy pozměněné nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 629/2006 (
Úř. věst. L 114, 27.4.2006, s. 1
).
(
11
)
Úř. věst. L 255, 30.9.2005, s. 22
.
(
12
)
Úř. věst. L 149, 11.6.2005, s. 22
.
(
13
)
Úř. věst. L 364, 9.12.2004, s. 1
. Nařízení ve znění směrnice 2005/29/ES.
(
14
)
Úř. věst. L 16, 23.1.2004, s. 44
.
(
15
)
Úř. věst. L 124, 20.5.2003, s. 1
.
(
16
)
Úř. věst. L 158, 30.4.2004, s. 77
.
(
17
)
Úř. věst. L 13, 19.1.2000, s. 12
.
(
18
)
Úř. věst. L 178, 17.7.2000, s. 1
.
(
19
)
Úř. věst. L 18, 21.1.1997, s. 1
.
(
20
)
Úř. věst. L 204, 21.7.1998, s. 37
. Směrnice naposledy pozměněná aktem o přistoupení z roku 2003.
(
21
)
Úř. věst. L 184, 17.7.1999, s. 23
. Rozhodnutí ve znění rozhodnutí 2006/512/ES (
Úř. věst. L 200, 22.7.2006, s. 11
).
(
22
)
Úř. věst. C 321, 31.12.2003, s. 1
.
(
23
)
Úř. věst. L 298, 17.10.1989, s. 23
. Směrnice ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/36/ES (
Úř. věst. L 202, 30.7.1997, s. 60
).
(
24
)
Úř. věst. L 134, 30.4.2004, s. 114
. Směrnice naposledy pozměněná nařízením Komise (ES) č. 2083/2005 (
Úř. věst. L 333, 20.12.2005, s. 28
).
(
25
)
Úř. věst. L 77, 14.3.1998, s. 36
. Směrnice ve znění aktu o přistoupení z roku 2003.
(
26
)
Úř. věst. L 65, 14.3.1968, s. 8
. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/58/ES (
Úř. věst. L 221, 4.9.2003, s. 13
).
(
27
)
Úř. věst. L 395, 30.12.1989, s. 36
.
(
28
)
Úř. věst. L 15, 21.1.1998, s. 14
. Směrnice naposledy pozměněná nařízením (ES) č. 1882/2003 (
Úř. věst. L 284, 31.10.2003, s. 1
).
(
29
)
Úř. věst. L 176, 15.7.2003, s. 37
. Směrnice ve znění rozhodnutí Komise 2006/653/ES (
Úř. věst. L 270, 29.9.2006, s. 72
).
(
30
)
Úř. věst. L 176, 15.7.2003, s. 57
.
(
31
)
Úř. věst. L 281, 23.11.1995, s. 31
. Směrnice naposledy pozměněná nařízením (ES) č. 1882/2003.
(
32
)
Úř. věst. L 78, 26.3.1977, s. 17
. Směrnice naposledy pozměněná aktem o přistoupení z roku 2003.
(
33
)
Úř. věst. L 239, 22.9.2000, s. 19
. Úmluva naposledy pozměněná nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1160/2005 (
Úř. věst. L 191, 22.7.2005, s. 18
).
(
34
)
Úř. věst. L 30, 6.2.1993, s. 1
. Nařízení naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2557/2001 (
Úř. věst. L 349, 31.12.2001, s. 1
).
(
35
)
Úř. věst. L 24, 27.1.1987, s. 36
.
(
36
)
Úř. věst. L 77, 27.3.1996, s. 20
.
(
37
)
Úř. věst. L 157, 9.6.2006, s. 87
.
(
38
)
Úř. věst. L 145, 13.6.1977, s. 1
. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 2006/18/ES (
Úř. věst. L 51, 22.2.2006, s. 12
).
(
39
)
Úř. věst. L 228, 16.8.1973, s. 3
. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/68/ES (
Úř. věst. L 323, 9.12.2005, s. 1
).
(
40
)
Úř. věst. L 345, 19.12.2002, s. 1
. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 2005/68/ES
(
41
)
Úř. věst. L 166, 11.6.1998, s. 51
. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 2005/29/ES.